EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
Tidligere...
Jeg elsker deg, Jocasta Mackenzie.
Denne verdenen kan kanskje endre seg...
...men det vil ikke det.
Jeg må gi beskjed til Murtagh.
Blir han advart, vil han kanskje overtale mennene om å trekke seg tilbake.
Jeg gir beskjed til Murtagh.
Du kan ikke vinne. Du vinner ikke.
Historien er skrevet.
Da kjemper jeg.
Du er med militsen, er du ikke?
Jeg kom for å advare om Tryon.
Så du er forræderen.
Jeg friga deg fra eden.
Jeg ville aldri sviktet din mor,
uansett hvem som hadde spurt.
Murtagh?
Roger?
Bree...
Frykt ikke, det står ikke om liv eller død.
Bare litt rød penn.
Eller gjør det det, Mr. Jones?
Unnskyld, sir?
Står det om liv eller død, tror du?
Jeg skulle ikke tro det, sir.
Men jeg lurte på,
hva betyr det når du skriver at
de "endelig var i stand til å begrave stridsøksen"?
Vi vet alle at det betyr å "skape fred" på et vis,
men kan du fortelle meg hvorfor
noen ville gått gjennom bryet med å begrave en?
Kanskje du bare bør dra, da.
Med mindre du har noen siste ord for oss før du drar?
"Jeg kom, jeg så, jeg erobret."
Ikke helt det jeg så etter, Mr. Morgan.
Og det var ikke Cæsars siste ord,
men han fikk en ulykkelig slutt.
Bli, Mr. Jones.
Jeg ville se om du var enig med meg.
Fordi jeg tror det er et spørsmål om liv og død.
Deres essay om "berømte siste ord" var forglemmelige.
Jeg ville at dere skulle tenke på hvorfor folk sier det de sier.
Og kanskje
vurdere hva deres egne siste ord kan være, gitt muligheten.
Har det noe å si, sir?
Dette er historie, ikke kreativ skriving.
Fordi folk lever og dør etter sine ord.
De former våre tanker og gjerninger.
Ofte definerer de oss.
Som kuler, når de blir fyrt av, kan vi ikke ta dem tilbake.
De har påvirkning, så velg dem med omhu.
Gjør dem betydningsfulle.
Lev et liv som er verdig dem.
Spesielt dine siste ord, de overlever oss.
Og hva vil dine bli, sir?
"Det er mitt dødsønske, o Gud,
at mine studenter skriver strukturerte argumenter...
...støttet av bevismateriale, i leselig håndskrift. Amen."
Nei. På ordentlig, sir.
Jeg ville sagt...
Jeg ville sagt: "La historien glemme mitt navn
så lenge mine ord og gjerninger
huskes av dem jeg elsker."
Det er alt for i dag.
Vi sees neste uke.
Du er tidlig ute.
Kunne ikke motstå å se deg holde på.
Og hvis du vil rekke Det store togrøveriet,
må vi skynde oss.
Er du sikker på at et stumfilmmaraton er greit for deg?
- Du gjør det ikke bare for å more meg? - Jo, det gjør jeg.
Men du led gjennom en hel forelesning om hengebroer,
det er rettferdig.
Ville det virkelig vært dine siste ord?
Syng meg en sang
Om en pike, en gang
Si, kan den piken
Være meg?
Et godt hjerte
Men hun seilte vekk
Over havet
Til himmelen
Bølger og bris
Øyer og sjø
Fjell i regn og sol
Alt som var godt
Alt som var vakkert
Alt som var meg
Er borte
Syng meg en sang
Om en pike, en gang
Si, kan den piken
Være meg?
Et godt hjerte
Men hun seilte vekk
Over havet
Til himmelen
"Kutt ham ned."
"Han puster!"
"Jeg må åpne luftveiene hans."
"Roger, kan du høre meg? Det er Brianna."
"Du er i live. Du er hel. Alt er godt."
TRE MÅNEDER SENERE
Alt ser bra ut. Halsen din leges godt.
Arret er borte.
Hvordan føler du deg?
Du burde virkelig prøve å snakke, Roger.
Det vil være hest til å begynne med, men det er helt normalt.
Kanskje bare prøv å hviske?
Greit, vel,
bare vit at jeg skal lære Jem å snakke med amerikansk uttale,
ikke britisk.
70% av kommunikasjon er ikke-verbal.
Hvem trenger ord uansett?
Vi kan late som vi er i en av stumfilmene
vi pleide å se på i Oxford og Kenmore Square.
Lord John har tatt med masse bøker og gaver.
Vil du bli med opp til huset?
Greit, jeg blir med deg.
Feiging, uansett hvordan du ser på det...
"Her er en til deg, oberst... Fanget ham nær bekken."
"Plasser ham blant de andre fangene."
"Hva skal vi gjøre med dem, deres eksellense?"
"Velg tre.
Heng dem og etterlat dem der til skrekk og advarsel for alle."
"Måtte herren benåde dere."
Romkameraten min fra MIT, Gayle,
hadde en kjæreste som dro til Vietnam.
Jeg kjente ham ikke så godt, men...
Hun ba meg bli med for å treffe ham et par ganger da han kom tilbake.
Han hadde vært tilbake i nesten et år da jeg først dro.
Jeg vet ikke helt hva jeg forventet, men...
...han var som en zombie.
Hadde ikke liv i øynene i det hele tatt.
Gayle kalte det sin "tusen-meters-stirring".
Han ble truffet av splinter, men han ble ikke alvorlig skadet.
Ja, vi hadde kalt det nevrose.
Granatsjokk.
Det har gått måneder nå,
og du sa at Roger har det fysisk bra.
Kanskje det er krigsnevrose.
Det må være mentalt, psykologisk.
Det er som om han drukner i stillhet.
Og han har det samme tusenmeters-blikket i øynene.
Jeg er redd han er borte.
Uansett hvor fortapt han er,
må du bare ha tro på at du ville finne ham.
Det blir ikke mer løfting
Ingen latter eller kyssing
Gå i fred
Og la oss sørge
Sukking og stønning
På enhver grønne eng
Skogens blomster
Visner
Jeg tenkte kanskje jeg kunne fått en gravsten laget for ham.
Jeg vet det ikke er min plass.
Murtagh og jeg var ikke mann og kone.
Vi var heller ikke far og sønn,
men det gjør ikke smerten noe mindre...
...eller enklere å bære.
Han var så sta som din far.
Om han bare hadde forblitt ved din side.
Det gjorde han.
Han holdt sin ed til meg, til min mor.
Over alt annet var han lojal.
Vi kan ikke klandre ham for det.
Din vogn venter, frue.
Kan du takke Claire for meg en gang til?
Ja.
Farvel, tante.
Hvor forsiktig måtte vi vært, om vi visste når vårt siste farvel blir?
"Jeg beklager for skaden påført din svigersønn.
Det var en uheldig feil."
Guvernør Tryon har gitt Roger 20 000 mål på landet.
Hva? Hvorfor?
Kompensasjon.
Eller kanskje han tror han kan kjøpe din tilgivelse.
Og hva skal vi gjøre med 20 000 mål?
Det vil ikke endre det som skjedde med Roger, men det er en verdifull tomt.
Han kan beholde det. Jeg trenger ikke land, jeg trenger min mann.
"For deres forræderske forbrytelser..."
"Skal dere henges etter nakken inntil død."
Jeg tok med noe.
Noe som alltid fikk meg til å føle det som at jeg hadde
himmelens visdom i min hånd.
Astrolabiet er på mange måter en modell av universet.
Et instrument du kan bruke for å finne din posisjon,
enten på land eller på havet.
Du kan bruke den til å se hva klokka er.
For å finne vårt sted i verden.
Kanskje vi skulle begynne med noe smått.
Hva med å se hva klokka er?
Om sola var der,
vil det bety...
5.30.
5:35.
Jeg antar at vi ikke har alle svarene.
Nei.
Noen ganger må vi ha tålmodighet.
Takk, John.
Fint at du har funnet en måte å distrahere deg på.
Det har vært noen vanskelige måneder.
Finnes det noen medisin mot sorg i din tid?
Noen små, usynlige beist som kan gnage den bort?
Dessverre ikke.
Jeg tror aldri det vil finnes en kur mot det.
Bortsett fra kanskje tid.
De sier jo at "tiden leger alle sår".
Hallo?
- Hei. - Hva i alle dager driver Roger med?
Han jobber med trappen til loftet.
Tror du han kan stoppe litt?
Vi tok med litt rester til dere.
Jeg skal se om jeg kan løsrive ham fra hans nyfunnede lidenskap for trearbeid.
Forsiktig nå, a chuisle.
A chuisle?
- Den var ny. - Ja, det betyr "mitt blod".
Jeg trodde det var m'fhuil.
Ja, det er blodet som kommer ut når du skader deg.
A chuisle er noe du for det meste sier til et barn.
Et du er i slekt med, så klart.
Herlig.
Teen er klar.
Stopp!
Å, kjære.
Jamie.
Roger...
Roger, du snakket.
Kan du si noe mer?
Gjør det vondt? Kan du prøve?
Prøv for meg.
Å, min kjære, å min kjære Å, min kjære, Clementine
Du er fortapt og borte for alltid
Fryktelig leit, Clementine
I en hule, i en dal
Graver fram en gruvesjakt
Bodde en gruvearbeider, førtinier Og hans datter Clementine
Å, min kjære, å, min kjære Å, min kjære, Clementine
Du er fortapt og borte for alltid
Fryktelig leit, Clementine
Hun var lett og som en fe
Og hennes sko er nummer ni
Sildebokser uten lokk
Sandaler til Clementine
Å, min kjære, å min kjære Å, min kjære, Clementine
Du er fortapt og borte for alltid
Fryktelig leit, Clementine
En, to, tre, fire, fem, seks,
- syv, åtte, ni, ti! - Syv, åtte, ni, ti.
La oss finne bestefar. Finn bestefar.
- Du fant meg! - Hei!
- Skal vi gjøre det igjen? - Ja.
Én, to, tre, fire, fem,
seks, syv, åtte, ni, ti.
Claire, ta med Jemmy til hytta.
Nå.
Herregud, det er Ian.
Ian!
Vi trodde vi aldri ville se deg igjen.
Kommer noen etter deg?
Ikke med mindre han har hevnlystne slektninger.
Vi skal spise godt i kveld.
For å feire.
Bree. Roger.
Det er godt å se deg.
Ja.
Hva synes du, gutt?
Det er stort.
Det måtte mye arbeid til.
Blod, svette og tårer. Heldigvis hjalp nybyggerne til.
Jeg kan slakte villsvinet for oss...
...om dere vil.
Ian, du kom nettopp.
Kan du ikke slå deg ned?
Du må være sulten.
Jeg får en av mennene til å gjøre det, eller Marsali.
Du burde se henne med en kniv.
Jeg drepte ham, jeg tar slaktingen.
Selvsagt. Gjør som du vil.
Kom.
Går det greit om jeg blir ute litt lenger?
Føl deg som hjemme, gutt.
Hva venter i min framtid?
Den heter Elskeren.
Men hvor mange barn er for mange, Fergus Fraser?
Til Roger McKenzie, nå.
Den hengte mannen.
Min feil.
Vi prøver igjen.
La oss prøve igjen.
Hva er i veien?
Hva er dette?
Ingenting.
Bare litt harmløs moro.
De er bare kort, vet du.
Snakk med meg, Roger.
Det spiller ingen rolle for meg hvordan du høres ut.
Jeg vet dette er vanskelig.
Stemmen din, den er...
...din gave.
Men du er fortsatt deg.
Du er fortsatt mannen jeg giftet meg med, og jeg vil ha ham tilbake.
Vær så snill.
Det er ikke bare det at du ikke snakker, du engasjerer deg ikke.
Jeg vet hvor hardt du ble såret
og hvor redd du må ha vært.
Men jeg gikk også gjennom noe fryktelig,
noe mørkt og stygt.
Og tro meg, alt jeg ville gjøre var å kravle ned i et hull og dø.
Og noen ganger gjør jeg fortsatt det.
Men jeg gjorde det ikke, og gjør det ikke,
for jeg har en mann og en sønn å ta meg av.
Jeg kjempet for oss!
Og nå trenger jeg...
Jeg trenger deg.
Jemmy trenger deg.
Jeg har vært tålmodig.
Men jeg er nødt til å vite
at du ikke er fortapt for alltid.
Kommer du tilbake?
Skal du kjempe for oss?
Jeg lagde litt mandel- og villsvinpudding til deg.
Jeg husker det var blant dine favoritter.
Det er det.
Takk, Lizzie.
Herre, vi takker deg for dette måltidet.
Men over alt annet takker vi deg for å ta med unge Ian hjem til oss.
- Amen. - Amen.
Amen.
For en historie du må ha å fortelle.
Begynn på starten og ikke utelat noe.
Dere vet allerede begynnelsen...
...og vi spiser slutten til middag.
Hva med det i midten?
Var Mohawkene snille mot deg?
Hvordan var de?
De var...
...gode mennesker.
Har du planer om å vende tilbake nord?
Tilbake til Mohawkene?
Nei.
Bree, har du diskutert papirene til den nye tomten fra guvernør Tryon?
Vi tenker på det.
Om vi skal holde på landet,
må det sjekkes og registreres skikkelig.
Jeg tror ikke Roger kan påta seg noe slikt enda.
Kanskje vi kan sende en av mennene.
Om Myers ikke var borte og handlet...
Kanskje Ian er villig til å bli med ham?
Du vet hvordan det gjøres.
Du hjalp oss markere grensene til åsryggen da vi først ankom.
Vil du gjøre dette med din nevø?
Det hadde vært til stor hjelp for Roger, og oss.
La oss gi ham litt tid til å tenke.
Dessverre er ikke gjesterommet ovenpå klart enda,
men du kan sove på kjøkkenet.
Takk.
I en hule, i en dal
Graver fram en gruvesjakt
Bodde en gruvearbeider, førtinier Og hans...
Ian.
Gutt, hva gjør du her ute?
Jeg fikk ikke sove.
Var ikke sengen behagelig?
Jeg har ikke vært vant til å ha en seng i et så stort hus, onkel.
Nemlig.
Vi er overlykkelige for å ha deg tilbake.
Men noe stemmer ikke.
Du er ikke deg selv.
Hva skjedde med Mohawkene, gutt?
Du kan snakke med meg om det, hvis du vil.
Jeg kan ikke gi deg sannheten nå.
Jeg har ikke ordene.
Men det finnes ting dere skjuler for andre.
Både du og Claire.
Ja.
Jeg forstår.
Det er leit å se deg så plaget.
Du trenger ikke bekymre deg for meg.
Da, så...
Jeg sitter bare her litt, om du ikke har noe imot det.
Det går bra.
Gjør det vondt?
Mine gjør vondt når jeg leker.
Det er ikke blåmerker.
Jeg valgte dem.
Germain Fraser, hva driver du med?
- Jeg beklager så mye. - Det går bra.
Noen ganger føler jeg meg som en kattegjeter.
To barn er ille nok, men vi har enda et på vei.
Jeg holder følge med hagearbeidet
og sying... og å hjelpe Claire med kirurgi.
Jeg går fra vettet før middag.
Jeg ville ikke hatt det på noen annen måte.
Barn blir bare lånt til oss i en kort tid av Skaperen.
Om vi er heldige.
Jeg antar det.
Mine er heldige som har storebrødre og søstre.
Som Murray sine.
Jeg har bare lillesøsteren min, Joanie.
Hun hadde ikke...
...så sterk vilje som din, Janet.
Min søster hadde alltid sine egne tanker.
Ja.
Hun var en bråkmaker.
For å være ærlig var jeg alltid litt misunnelig.
Bare mamma og søsteren min som selskap i Balriggan.
Du må savne din familie.
Jeg savner min Joanie.
Bare...
Noen ganger føler jeg meg skyldig over hvor lykkelig jeg er her.
Og hvordan jeg har funnet et hjem i denne familien.
Jeg føler at jeg hører hjemme.
Er det fryktelig?
Nei.
Det er bra.
Barnet sparker.
Kanskje han blir med oss om ikke lenge?
Jeg er glad for at du vil være her for å ønske ham eller henne velkommen.
Kom igjen.
Jeg er så glad for at Ian skal bli med deg på landmålingen.
Jeg ville gi deg noe før du drar.
Du fortalte meg at du hadde et lekefly da du var barn.
Jeg fikk ikke fullført studiene,
men jeg vet litt om aerodynamikk.
Jeg vet at et papirark ikke er laget for å fly,
men noen ganger må vi bare justere forventningene,
bøye og omdanne oss selv.
Det er en grunn til at den første jubileumsgaven
skal være papir.
Og etter 60 år med press, blir det diamant,
det hardeste materialet på jorda.
Jeg vil at vårt ekteskap skal bli noe så sterkt.
Jeg elsker deg, Roger Mac.
Tjuefire.
Du trenger ikke takke meg.
Jeg kom av egen vilje.
Ga ikke Brianna denne til deg?
Stoler du på at jeg ikke ødelegger den?
Marsali?
Har du skrevet ut vannhemlock til noen?
Nei. Hvordan det?
Noe av det mangler. Det er kun én rot igjen.
Jeg tenkte du skrev det ut til noen for en migrene, eller...
Jeg hadde ikke rørt det, jeg som er med barn.
Ja, det var det jeg trodde.
Det er bare så farlig.
VANNHEMLOCK
Jeg kunne sverget på at vi hadde fire eller fem biter igjen.
Hva er det?
En papirfugl?
Den flyr, men den synger ikke.
Jeg forsto ikke alltid Mohawkene,
så noen ganger snakket jeg med fugler istedet,
så jeg ikke følte meg så alene.
Lurer du noen gang på hvordan de vet hvor de skal,
når vinteren kommer?
De ser alltid ut til å gjøre det.
De drar jo alltid sammen.
Skulle ønske det var like lett for oss.
Drømte du?
Hvor enn du trodde du var, er vi fortatt her begge to.
Jamie, tror du det er en sjanse for at Roger kanskje ikke vil hjem?
Hvordan det?
Det mangler noen urter
som er ekstremt giftige
med mindre de blir brukt riktig av en lege.
Jeg er redd han kan...
Da du led, for alle de årene siden...
Jeg ville ikke leve mer.
Heng dem og etterlat dem til skrekk og advarsel for alle.
For deres forræderske forbrytelser, skal dere henges etter nakken inntil død.
Måtte herren benåde dere.
Hvorfor? Av alle mennesker, hvorfor ville du stoppe meg?
Jeg så deg se ned klippen. Jeg vet hva du tenkte.
Du har alt.
En kone som elsker deg, et barn.
Og likevel vil du ikke være med dem.
Da det tauet var surret rundt nakken din og du døde,
hva så du?
Hva så du i mørket?
Hva så du?
Fortell meg hva du så?
Jeg så min kones fjes.
Da er det ingen vei ut.
Selv i døden, ville jeg sett henne.
Hva het hun?
Det betyr ikke noe nå.
Er hun død?
Nei.
Men hun er fortapt for meg.
Jeg ville bare avslutte smerten.
Bare å være i fred.
Hvem vet hvor sjelen ender opp om du...
Du kunne blitt skilt for alltid.
Ikke bare fra henne, men alle som elsker deg.
Så hva nå? Dra hjem?
Du burde ikke snakke.
Du begravde ditt våpen, stemmen din.
Og nå våger du å bruke det mot meg?
Du har rett...
Jeg gjorde det.
Men nå har jeg plukket det opp igjen for å kjempe.
Kan du?
Jeg vet ikke.
Så grav opp våpenet ditt...
...og bli med meg hjem til du gjør det.
Brianna.
Ikke si at du er målløs nå.
Nei.
Nei, det er bare...
Jeg har vært så redd.
Jeg også.
Fordi selv om jeg ble reddet...
...døde en del av meg den dagen.
Jeg vet hvordan det føles.
Tro meg, det vet jeg.
Alle vil ha den gamle Roger tilbake.
Men jeg vil aldri bli den mannen igjen.
Jeg studerte historie, underviste det.
Og nå lever jeg det.
Da jeg så det tarotkortet, tenkte jeg:
"Dette er den jeg er nå.
Den hengte mannen."
Kanskje det var min skjebne.
Min egen forfader prøvde å drepe meg.
- Kanskje jeg ikke skulle eksistere. - Det er ikke sant.
Kanskje ikke.
Men jeg har endret meg.
Husker du da du spurte meg om mine siste ord?
Ja.
Jeg trodde jeg visste hva de ville være.
Men det som betød noe var det siste fjeset jeg så.
Og det var ditt fjes.
Roger.
Jeg skal alltid synge for deg.
Uansett hva, uansett hvor.
Uansett om du er der til å høre, eller når stemmen min ikke klarer det,
skal jeg alltid synge for deg.
Tekst: Nicolay Styhr